Pomo?
- Lähden päivälliselle. - Mitä?
- Lähden päivälliselle. Kiinnostaako? - Minua ei kiinnosta, että sinä syöt.
Selvä.
KOMISARIO BURON
Lauantaina en pääse. Lupasin käydä vanhempieni luona.
Hehän ovat kuuroja, molemmat. Täysin kuuroja.
Vihko mukaan. Jos tahdon sanoa jotain, kirjoitan sen ylös.
Se on ihan helvettiä, joten lauantai ei käy, mutta sunnuntaina kävisi hienosti.
No hemmetti. Maanantain voimme unohtaa, koska silloin on kiirettä.
Tiistain pitäisi onnistua. Odota, joku on toisella linjalla.
Mistä on kyse? Olen varattu. Ei, olen kuulustelussa.
Kysy Champoninilta. Se ei ole minun alaani. En voi tehdä sille mitään.
En voi tehdä mitään. Anteeksi, Michel. Tiistaina minulla on hammaslääkäri.
- Anteeksi? - Koko päivän. Odota. Mitä nyt?
Anteeksi, että häiritsen, mutta minulla on kamala nälkä.
Milloin olemme valmiit? Ehdinkö syömään tämän jälkeen?
Etkö sinä pääse keskiviikkona?
Keskiviikkona. Pahus! Etkö voi perua sitä? Voi, voi.
Entä torstaina? Minä tarkistan. Se voi olla hankalaa, mutta tarkistan. Ei.
Sitten täytyy... Tämä ei ole helppoa. Mitä? Eikö se ole hyvää?
On, mutta halusin jotain ruokaisampaa, oikean päivällisen. Jotain täyttävää.
Torstaina en ehdi ja ensi viikonkin olen varattu, joten ei onnistu.
Sunnuntai olisi sopinut hyvin, joten annetaan olla. Sunnuntai olisi ollut hyvä.
- Nyt on jo myöhäistä, joten unohdetaan se. - Ehdottakaa perjantaita.
- Mitä? - Ette ole puhuneet perjantaista.
Entä perjantai? Täydellistä! Hienoa! Sovitaan sitten niin.
Miksemme ajatelleet sitä? Perjantaina kello 15.00. Terveisiä Nadinelle. Heippa!
- Te salakuuntelitte. - En, mutta istuin tässä ja kuulin.
- Mutta eihän se minulle kuulu. - Ei. Mihin jäimmekään?
- Päivällisen voi varmaan unohtaa? - Kyllä, tästä tulee pitkä ilta.
Älkää huokailko. En minäkään ole täällä huvikseni. Nyt jatketaan!
Blaa, blaa. Minä siteeraan:
"Silloin näin herra Chevalet'n ruumiin asfaltilla."
"Etsin hänen taskuistaan henkilökorttia ja sitten soitin apua."
"Sitten palasin kotiini."
Niin se meni. Minulle ei ole lisättävää.
Minua hämmentää itse tapahtumien järjestys.
Ensin lompakko, sitten apua. Se on epäloogista. Selittäkää.
Epäloogistako? Sehän on yksinkertaista.
En ollut ikinä nähnyt ruumista, joten toimin kai vähän epäloogisesti.
Olisi pitänyt soittaa apua ensin ja sitten etsiä henkilökorttia, mutta...
Kyllä, kyllä. "Olin varmaankin järkyttynyt..."
"...koska näin ruumiin..."
Pilkku. "Joten toimin siksi vähän epäloogisesti."
Aivan.
Mistä tiesitte, että Chevalet on kuollut? Ette ollut ennen nähnyt ruumista.
Olen nähnyt monia eläviä, joten vertasin.
Ei vitsailua, kiitos. Se hukkaa aikaa. Mistä tiesitte, että Chevalet oli kuollut?
Hän makasi verilammikossa. Samoin kun joku ammutaan dekkarissa.
Siksi ajattelin, että hän ei nuku. Hän muistutti ruumista.
- Olette siis nähnyt ruumiin ennen. - Vain romaaneissa, en oikeasti.
"Ruumis makasi..."
"...verilammikossa."
"En ollut ikinä aiemmin nähnyt ruumista..."
"..todellisuudessa."
"Vain romaaneissa."
- Kuulostaa tyhmältä, kun te sanotte sen. - Ei minusta.
Ai niin. Nyt palaamme naapurinne lausuntoon.
- Ei. Ei kai taas? - Kyllä, tämä on tutkinta.
Hemmetti. Anteeksi, mutta minulla on tärkeä tapaaminen, jonka unohdin.
Philippe!
Philippe?
Philippe!
Philippe?
- Philippe! - Voimmeko jatkaa huomenna?
Philippe?
Pomo?
Kuulokkeet pois, minä sanoin. Tulkaa tänne.
En voi. Minulla on homma kesken, joten siksi.
- Okei, mutta tulkaa silti. - Minun on kirjoitettava kirje loppuun.
Olen kirjoittanut tunnin, joten siksi. En ole perehtynyt tällaiseen,
joten minun täytyy keskittyä. En ole tottunut siihen, joten siksi.
- Menen sekaisin, kun puhun nyt. - Ymmärrän, mutta tulkaa silti.
Siinä tapauksessa tunnin työ menee hukkaan, pomo.
Tämä on tärkeä. Champonin pyysi, joten siksi haluan tehdä tämän ensin.
Muuten olisin jo tullut, mutta tulen, kun tämä on valmis, joten siksi.
Hyvä on. Mikä kirje vaatii tuollaista keskittymistä?
- Tämä on luottamuksellinen, joten siksi. - Saanko katsoa? Minua kiinnostaa.
Hyvä on, sopii.
Champonin pyysi olemaan kertomatta. Se on luottamuksellinen, joten siksi.
Lakatkaa toistamasta "joten siksi". Se on ärsyttävää.
Anteeksi, vaimoni sanoo niin koko ajan.
- Anteeksi, mutta mitä silmällenne kävi? - Synnyin näin, joten siksi.
- Eikö siihen satu? - Mikä kysymys tuo on?
Pilailetteko te? Tämähän on hakemus poliisikouluun.
En. Champonin määräsi minut tekemään sen ja olemaan kertomatta, joten siksi.
En voi kyseenalaistaa pomon käskyjä. Minustakin se oli kummallista.
Minähän olen jo poliisi, miksi hän siis pyysi tekemään sen?
- Mutta se oli määräys. - Aivan.
Jos siis pyytäisin teitä ampumaan itseänne suuhun,
tekisittekö sen, koska olen pomonne?
Se riippuu. Jos minulla olisi esimerkiksi tappava ja tarttuva tauti...
- Silloin minä varmaan... - Hyvä on.
Ymmärrän. Voisitteko pitää häntä silmällä 20 minuuttia?
- Minäkö? - Niin, te. 20 minuuttia?
Hoidetaanko tämä siis huomenna?
Ei, kuulusteluja ei siirretä noin vain. Tämä hoidetaan tänään, onko selvä?
Mitä siis teen, pomo? Mitä tarkoittaa "pitää silmällä"?
- Vahtikaa häntä, ettei hän liiku. - Katsonko siis häntä? Okei, onnistuu.
- Katsokaa minuun. Voinko luottaa teihin? - Tietenkin.
Minä vahdin häntä ja keskityn siihen.
Noudatatte rationaalista määräystä. Se ei liity siihen tyhmään kirjeeseen.
Ei, ymmärrän eron nyt. Voitte luottaa minuun.
En mene mihinkään. Olen syytön, joten...
Jatkamme, kun palaan!
- Hei, poika! - Hei, isä.
- Syödäänkö jotain? - Ei, söin jo yhden kaverin kanssa.
- Toin sinulle hotdogin. - Olipa kilttiä.
No? Mitä halusit kertoa?
Halusin riistää henkeni pari viikkoa sitten, mutta jänistin viime hetkellä.
En hypännytkään ikkunasta, vaan katsoin televisiota.
Sain hetkeksi tarpeekseni itsemurhasta ja haluan elää. Entä sinä, isä?
- Onko kaikki hyvin, isä? - Tässähän tämä.
Kiva.
- Oletteko työskennellyt täällä kauan? - Yritättekö saada minut auttamaan paossa?
- En, esitin vain kysymyksen. - En ole niin tyhmä kuin miltä näytän.
En pidä teitä lainkaan tyhmänä, päinvastoin.
En arvioi ihmisiä heidän vammojensa perusteella.
Usein ne, jotka eivät näytä erityisen älykkäiltä,
ovatkin älykkäimpiä.
Tuosta olen samaa mieltä. Hyvä analyysi. Mitä te kysyittekään?
Kysyin, kuinka kauan olette työskennellyt täällä. Ei taka-ajatuksia, kunhan kysyin.
Puoli vuotta. Mokasin täysin pääsykoneen,
mutta yksi kaveri muutti tulostani, joten pääsin silti läpi.
Mikä tuuri! Oikein hyvä. Kuka muutti tulosta?
- Isäni, joten siksi. - Isänne?
- Sanotte usein "joten siksi". - En nyt.
- Sanoitte kahdesti. - Ei, tiedän etten sanonut.
Tiedän, mitä yritätte. Puhutte kanssani harhauttaaksenne minua.
Mutta te pidättekin silmällä tätä suorakulmainta, vai mitä?
En edes huomannut sitä. Mihin tarvitsisin matematiikan välinettä?
Tehdäksenne kaavion.
Sillä voi myös tehdä hienoja 80 asteen kulmia, joten siksi.
Sitä voi käyttää myös muuhun, kuten esimerkiksi...
- Vai olenko väärässä? - Nyt en ymmärrä.
Anteeksi, mutta en ymmärrä.
Sehän olisi kätevää. Kuvitelkaa nyt.
Jos tapatte minut, en voi vahtia teitä. Voisitte lähteä, joten siksi.
Oletteko hullu? En aio tappaa teitä. Minähän olen syytön!
Miten suorakulmain voi saada tiedät luulemaan niin?
Poliisin on aina punnittava kaikkia vaihtoehtoja, joten siksi.
Olemme kuin skanneri. Luemme ympäristöä lakkaamatta.
Terävä suorakulmain saa minut kuvittelemaan kaikkia mahdollisuuksia.
Samoin on, jos näen... Mitä minä näen...
Kuuma kahvipannu. "Varo, Philippe! Hän voi kaataa sen silmääsi."
Paksu kansio...
Ymmärrän skanneriajatuksen, mutta eihän tässä ole järkeä.
Olen syytön, joten miksi pakenisin tai tappaisin teidät?
Pelkäättekö jättävänne sormenjäljet?
On nerokas tapa välttää se. Selitänkö?
- Ei! - Selitän silti.
Yksi vanki kertoi sen. Se on uskomattoman helppoa.
Otetaan sytkäri ja kuumennetaan jokaista sormenpäätä pari minuuttia.
Ihoa vain kuumennetaan, ei polteta.
Minua ei kiinnosta. Tuohan on kamalaa!
Se ei satu. Olen kokeillut. Ihosta vain tulee pehmeämpi.
Silloin sormenjäljen muodostava kuvio katoaa, joten siksi.
Okei, saatan nyt jankuttaa: Minä en tee rikoksia.
- Tekniikkanne ei siis kiinnosta minua. - Rauhoittukaa nyt. Rauhoittukaa.
En syytä teitä. Jutustelen vain, joten siksi.
- Tahdotteko nähdä virkamerkkini? - Mielelläni.
Olen tosi ylpeä siitä. Nyt kun olemme tutustuneet, voin näyttää sen.
Se olisi hienoa.
Istukaa siinä. Otan tämän mukaan. Koskaan ei voi tietää.
Mutta mihin ihmeeseen laitoin sen? Virkamerkki, virkamerkki...
Ei, täällä se ei ole.
Pidän siitä niin kovasti, että piilotan sen aina hyvin, joten siksi.
- Ei, ei täällä. - Kuulkaahan...
Hitto vie.
Voitteko sanoa pomollenne, etten tappanut teitä, vaikka olisi ollut tilaisuus?
Tiedän, että vaihdoin paikkaa viimeksi. Tässä se on!
Olen pahuksen ylpeä siitä. Nyt saatte nähdä...
Oletteko kunnossa?
Haloo?
Herra?
Miten kävi?
Ei ollenkaan hyvin. Herra?
Hei! Helvetti.
Voi paska.
Hitto.
- Komisario, saanko näyttää jotain? - Mitä nyt?
Tapaus Tourcher, paloiteltu muurari.
Minulla on kädet täynnä toisen jutun kanssa.
Katsokaa vain valokuvaa. Tarvitsen mielipiteenne.
- Pyytäkää Champoninia. Miksi juuri minä? - Hän ei ole yhtä tarkkasilmäinen.
- Totta. Näyttäkää sitten nopeasti. - Kiitos.
Se on valokuva seinästä. Kyllä, hieno valokuva hienosta seinästä.
- Hyvin rakennettu seinä ja hieno kuva. - Mikä tämä teistä on?
Olette oikeassa. Seinän edessä on jokin pieni esine.
Enpä tiedä.
- Se on varvas. - Onko?
- Olisin veikannut pientä pippeliä. - Varvas se on. Analysoimme sen.
- Miksi sitten kysytte minulta? - Antakaa minun selittää.
Seinä rakennettiin murhaa edeltävänä päivänä 20 kilometriä löytöpaikasta.
- Niin? - Pilailetteko te?
- En. Mitä se kertoo minulle? - Sehän on päivänselvää!
Ei ole. Näytätte kuvaa seinästä ja varpaasta, joka muistuttaa pippeliä.
Typerä lehmä!
Tästä tulee pitkä ilta. Tästä tulee pitkä ilta, Fugain.
Nukun huonosti, joten joskus kiristää päätä.
Sittenhän voimme hoitaa kuulustelun huomenna.
On myöhä, olette väsynyt ettekä ole valppaana. Emme siis etene mihinkään.
Kotona ei odota kukaan, joten on sama, istunko tässä vai radion edessä.
Saisinko käydä vessassa?
Mikä idiootti! Hemmetti.
Mikä painajainen. Se idiootti silmineen...
- Komisario, saako olla osteri? - Osteri syötäväksikö?
Niin, osteri. Tilasin tusinan, mutta sain 13 kappaletta.
- En halua heittää pois jotain niin hyvää. - Se olisi harmi. Kiitos, Franchet.
Ajattelin katsoa King Kongin. Kiinnostaako?
Ei, en pidä kiinalaisista filmeistä. Työ odottaa.
Okei, en aio suostutella.
- Kiitos! - Heippa.
Olen valmis.
Jatketaan siis siitä, mihin jäimme. Mihin me jäimme?
Halusitte käydä läpi naapurin lausunnon, ja minä sanoin: "Ei kai taas?"
Totta. Naapurinne neiti Lustréen mukaan...
- Lustrain. Carine Lustrain. - Aivan, anteeksi.
Hän näki teidän tulevan kotiin ja lähtevän seitsemän kertaa kello 12-17 välillä.
Miten hän pystyi näkemään sen? Selittäkää.
Hän vahtii portaikossa päivin öin. Hän on vähän sekaisin.
Pienikin ääni, niin ovi aukeaa. Kun hän kuulee hissin tai askelia.
Pieninkin asia... Anteeksi, teistä nousee savua. Onko se normaalia?
Ei, minussa on reikä. Keskittykää. Mitä sanoittekaan?
- Reikä? En ymmärrä. - Rinnassani on reikä.
- Inhottavaa. - Ei, sitä tuskin tuntee. Oli miten oli...
Jatkakaa! Kävitte ulkona seitsemän kertaa. Melkoista juoksemista.
- Selittäkää, niin yritän ymmärtää. - Minulla ei ole mitään salattavaa.
Ensimmäinen kerta oli keskiyöllä. Vaimoni säikähti torakkaa keittiössä.
- Hän pyysi ostamaan hyönteiskarkotetta. - Kuinka iso se oli?
- Ei aavistustakaan. - Vaimonne reaktion perusteella.
Pieni, keskisuuri vai suuri?
En tiedä, pieni. Hän sanoi vain: "Tapa torakka tiskialtaassa, kulta!"
Onko sillä merkitystä, kuinka iso torakka oli?
Minä päätän, mikä on tärkeää tutkinnassa, onko selvä?
- Lähditte siis ostamaan karkotetta. - Kyllä.
Ensimmäisellä kerralla oli kiire, joten unohdin lompakon.
Sellaista sattuu.
Iltaa.
Tajusin sen, kun pääsin alas.
Sitten palasin ylös.
Se oli ensimmäinen kerta, vai mitä, Fugain?
Fugain?
- Se oli siis ensimmäinen kerta. - Niin. Menin ulos, mutta tulin sisään.
- "Mennä ulos ja sisään" on parempi. - Miksi?
Naapuri näki minut menevän ulos ja sisään seitsemän kertaa.
Pysytään siis siinä käsitteessä. Muuten menemme sekaisin.
Ei, minä puhun mieluummin "kerroista". Jatketaan!
Hain lompakkoni ja lähdin heti uudelleen ulos.
- Mitä vaimonne teki sillä aikaa? - Katsoi TV:tä odottaessaan.
Kaupassa minun teki yhtäkkiä mieli sipsejä, joten ostin pussin.
Torakkasprayta ei ollut, joten otin hyttyssprayta. Summa oli kymmenen euroa.
Hyvä on. Palasitteko heti kotiin vai kiertelittekö kadulla?
Ei, palasin kotiin. En maleksi kaduilla ja minun piti tappaa torakka.
- Jatkakaa! - Olen valmis. Lähden nyt.
- Me aloitimme vasta. Huomiseen! - Olen raskaana, joten siksi.
- Raskaana? - He tarkistavat, miten vauva kehittyy.
Hitto. Se pirulainen ei ole sanonut mitään!
Halusimme salata sen, joten siksi. Minä haluan kertoa kaikille.
- Missä hän on? Saanko antaa suukon? - Tietysti.
Missä hän on?
- Kolleganneko, jolla on... - Niin, Philippe.
- Hän on aviomieheni, joten siksi. - Aivan. Hän vahti minua.
Se meni hyvin, kuten pitikin. Juttelimme, ja hän oli oikein mukava.
- Onnittelut lapsesta. - Hitot siitä. Missä hän on?
Hän meni yhtäkkiä kaksin kerroin.
Hänelle tuli kova vatsakipu.
- Se oli se sushi, jota söimme lounaaksi! - Aivan. Hän sanoi:
- "Se on varmaan sushi." - Se on minun syytäni.
- Sushi ei ole ikinä ollut huonoa täällä. - Tein sushia itse, joten siksi.
- Hitto. - Nettireseptin avulla, joten siksi.
- Entä sitten? - Hän lähti nopeasti.
En ehtinyt kysyä, minne hän menee, joten en tiedä, missä hän on.
Hän lähti varmaan kotiin, joten siksi. Minäkin lähden siis siksi. Kiitos!
Hourinko minä vai sanovatko kaikki "joten siksi" koko ajan?
- Minäkin huomasin sen. - Mistä he keksivät sen?
- Varmaan jokin muotivillitys. - Niinkö? Se on ärsyttävää.
Sehän ei tarkoita mitään. "Joten siksi."
- Niin, palasitte siis kotiin kaupasta. - Niin, menin suoraan kotiin.
Vaimoni nukkui, mutta ohjelma oli kiinnostava, joten katsoin sen.
- Nukahtaako vaimo usein TV:n ääreen? - Melkein joka ilta.
Vien hänet yleensä sänkyyn, mutta halusin syödä sipsejä ja katsoa ohjelman.
Katsokaa, mitä teitte! Oletteko nyt tyytyväinen?
Pötypuhetta! Ei ole minun vikani, että kompastuitte.
Minun piti näyttää virkamerkkini, joten siksi.
Virkamerkkinne ei kiinnosta minua!
Jos olisin ollut yksin, en olisi näyttänyt sitä, joten te saatte maksaa!
- Minä en maksa mistään. - Mistä sinä puhut?
TV puhuu itsekseen. Outoa. Ensi kerralla soitan korjaajalle.
Nuku vain, kulta. Kaikki on hyvin.
Sitten suihkutin koko keittiön. Koska se oli hyttysille, laitoin vähän ekstraa.
Fiksusti ajateltu. Paljonko kello oli silloin?
En tiedä. Se oli ehkä tuntia sipsien oston jälkeen. Ei, en tiedä.
- Entä sitten? - Suutin juuttui jostakin syystä.
- Mitä tarkoitatte? - Suutin juuttui.
- En voinut sammuttaa suihkua. - Ymmärrän.
Sitten avasin ikkunan tuulettaakseni huonetta hiukan.
Silloin tönäisin ruukun alas ikkunalaudalta.
- Se putosi viisi kerrosta ja hajosi. - Onpa lattea tarina.
- Miksi sanotte noin? - Jaarittelette tylsistä tapahtumista.
Kukkaruukku, televisio, torakka, nukkuva vaimo...
- Hyönteisspray, sipsit... - On totta, että pudotin ruukun.
- Pitäisikö sitten sanoa "jääkaappi"? - Ei tietenkään.
Täytyy tunnustaa, etten ole koskaan ollut tylsemmässä kuulustelussa.
- Mutta jatkakaa. - Tuo ei ollut kiltisti sanottu.
- Minä vain kerron totuuden. - Tietysti. Älkää nyt suuttuko, Fugain.
- En minä suuttunut. - Sehän on teidän elämäänne.
Älkää tunteko siitä syyllisyyttä. Nyt jatketaan.
Sitten menin ulos siivoamaan ruukun sirpaleet pihalta.
- Harjalla ja rikkalapiollako? - Tylsiä välineitä, tiedän. Anteeksi.
- Ei siihen ole muutakaan tapaa. - Siinä olette väärässä.
Nykyisin on pieniä minipölynimureita. No, oli miten oli.
Jatkakaa, ei sillä niin väliä.
- Miten kauan pitää istua kaapissa? - Taasko? Tehän olette kuollut.
- Se minua vähän kiinnostaa. - Se ei ole lainkaan kiinnostavaa.
- Siinä oli siis kaksi kertaa. - Ei, vaan kolme.
Totta, olette oikeassa. Minun virheeni. Olen väsynyt, joten siksi.
Keskittymiseni herpaantuu. Tylsä tarinanne ja väsymys siihen päälle.
Joten siksi. Tarvitsen jotain piristävää. Kahvitauko, joten siksi.
- Sanoitte "joten siksi" kolmesti. - Kuulin sen. Kahvia? Eikö?
- Saisinko verrytellä jalkojani hieman? - Tietysti.
Guy, voisitko tuoda vähän kahvia? Olen kuulustelussa.
Niin, tiedän.
Philippe ei ole täällä, hän on sairas. Jokin hirveä vatsajuttu.
Kahdeksan jälkeen se on yleensä Muriel. Etkö voisi tuoda vähän kahvia?
Okei, unohda.
Oliko siinä siis kaksi kertaa?
- Ei, vaan kolme. - Kolme seitsemästä.
- Unohditteko harjan ja rikkalapion alas? - En suinkaan.
- Menin ylös ja kannoin vaimoni sänkyyn. - Paljonko kello oli silloin?
En muista. Ehkä puolitoista tuntia sen jälkeen, kun ostin hyönteissprayn.
En tiedä.
Jatkakaa.
Kun olin kantanut vaimoni sänkyyn, menin ulos hengittämään.
Hengittämään?
Hyönteisspray alkoi pyörryttää, joten halusin ilmastonvaihdoksen.
Anteeksi, mutta ei silloin sanota "ilmastonvaihdos".
Kun matkustetaan vuorille tai merelle, puhutaan ilmastonvaihdoksesta.
Se ei käynyt keskellä yötä ilman vaimoani, joten vaihdoin ilmastoa ulos.
Ei! Hengititte liikaa sprayta, joten menitte ulos hengittämään.
Niinhän minä sanoin alusta asti. Menin ulos hengittämään.
Toinenkaan seikka ei täsmää. Teillä ei ole tapana maleksia kadulla.
- Mutta sitähän te juuri teitte. - Ei, minä hengitin. Kävin vain ulkona.
Silloinko löysitte Chevalet'n ruumiin verilammikosta?
Ei, en vielä.
Kadulla oli hyvin rauhallista. Kuulin vaimeita ääniä.
Jossain asunnossa oli juhlat.
Suustani tuli huurua, koska oli kylmä, joten leikin polttavani tupakkaa.
- Miksi? - Koska se on hauskaa, kun on kylmä.
- Ettekö te tee niin? - Tein sitä, kun olin 2,5-vuotias.
- Minä teen vieläkin enkä häpeä sitä. - Ei kai sitä tarvitsekaan hävetä.
Anteeksi, sattuuko teillä olemaan tupakkaa?
Tupakkaa?
- Olette yksisilmäisen poliisin vaimo. - Tunnetteko Philippen?
- Hän on mieheni. Mistä tiesitte? - Koska... En minä tunne häntä.
Tai tunnen hänet, mutta en vielä. Unohtakaa, ette kuitenkaan ymmärtäisi.
- Kertokaa nyt. - Me tapaamme tulevaisuudessa.
Tai emme suoraan tulevaisuudessa, vaan... Miten sanoisin sen?
- Te tapaatte tulevaisuudessa. - Emme ihan tulevaisuudessa.
Olemme nyt menneisyydessä, minun muistossani.
- Tilanne ei ole kaikista mukavin... - Niinkö? Miksi?
Missä ei kaikkein mukavimmassa tilanteessa tapaatte mieheni?
Miten sanoisin sen? Minua syytetään murhasta, mutta ei vielä.
Kolmen päivän päästä syytetään. Tapaan miehenne kuulustelussa.
Tulkaa käymään! Minäkin olen töissä siellä, joten siksi.
Niin, me tapaamme kyllä.
- Kenet te tapoitte? - En ketään. Löysin ruumiin kadulta.
Tänään matkalla kotiin löydän miehen verilammikosta.
Olen ensimmäinen, joka soittaa apua, joten minusta tulee pääepäilty. Tyhmää.
- Älkää soittako, niin sitä ei tapahdu. - Hyvä idea.
- Se tapahtui jo, joten on myöhäistä. - Nyt en ymmärrä.
Ensin sanoitte, että tämä on tulevaa ja sitten mennyttä...
Fugain!
- Olitte jossain muualla. - Täysin. Anteeksi.
- Te siis leikitte polttavanne tupakkaa. - Aivan, leikin polttavani tupakkaa.
Katu oli autio, joten menin ylös, koska tissini jäätyivät.
Olen teistä varmaan turhantarkka,
mutta tissit ovat sama kuin rinnat, jotka vain naisilla on.
- Teiltä siis jäätyivät pallit. - Ei, minun rintaani palelsi.
Rintaa, yläkroppaa. Sitä minä tarkoitin.
- Kiveksiäni ei paleltanut lainkaan. - Selvä.
- Neljää kertaa siis, eikö totta? - Kyllä, neljä.
"Leikittyäni polttavani tupakkaa yksin kadulla..."
"...palasin kotiin. Palasin taas kotiin..."
"...koska rintaani palelsi."
"Rintaani palelsi."
Fugain...
Hauskaa. Kun istun tässä ja tarkkailen teitä, alan uskoa, että olette typerys.
- Typerys väärässä paikassa väärään aikaan. - Niinkö?
En voi kuvitella, että tappaisitte jonkun silitysraudalla. Sehän on raakaa.
Kiitos, komisario. Ensimmäiset ystävälliset sananne. Olen liikuttunut.
Varokaa! Se on vain tunne, se ei tarkoita mitään.
Ei, mutta sanotte silti, että olen kenties syytön.
Kaikki voi muuttua nopeasti. Missä sytkärini oikein on?
Se oli tässä. Oletteko nähnyt sytkäriäni?
Tässä se on! Se oli pudonnut. Näin sen jalkojenne juuressa.
Täällä haisee joku. Onko se tämä?
Minun sytkärini haisee.
Kyllä, se haisee. Se todellakin haisee.
- Se haisee käristetyltä lihalta. - Lihalta?
- Haistakaa. Enhän ole hullu? - Tämä haisee sytkäriltä.
Hetkinen.
Ei, olen yhä kuulustelussa, mutta älä huoli.
Ei, hän meni varmasti lääkäriin. Hänen vatsaansa koski. Älä huuda.
Ei, soitan sitten. Ole kiltti, minä soitan sinulle.
- Entä jos pyörryn nälästä? - Oletteko todella niin nälkäinen?
Olen sanonut, että olen valtavan nälkäinen.
Nukkuva kaupunki on kaunis.
Valitsin tämän työn, jotta saisin elää öisin.
- Voi luoja. - Valot, rauha. Se on runollista.
En voi nyt arvostaa runollisuutta, koska vatsaani kouristaa.
Haluaisin siis päättää kuulustelun nyt, jos sopii.
Minäpä kerron jotain, mitä koin.
Kävimme helikopterilennolla, kuten kaikki turistit, mutta kopteri putosi.
Lentäjä ja ystäväni kuolivat, ja minä jäin yksin autiolle saarelle.
- Aivan yksin. - Rinnassanne ei kai ollut vielä reikää.
- Ei, mistä tiesitte? - Teillä on vain rinta, mutta ei reikää.
- Hetkinen. Näettekö sen, mitä kerron? - Kyllä ja vieläpä oikein selvästi.
Minä en näe, kun te kerrotte.
Teillä on sininen paita ja näytätte väsyneeltä. Näen myös rannan.
Uskomatonta! Pitää paikkansa.
Olen väsynyt, koska en ole syönyt kolmeen päivään. Olen etsinyt kolme päivää.
Tiedättekö, millaista on olla syömättä kolme päivää?
Mitä sitten tapahtui?
Minut pelastettiin, sain ruokaa ja pääsin kotiin. Piste.
- Vai niin. - Ette ole ainoa nälkäinen.
Muut ovat olleet nälkäisempiä huonommissa olosuhteissa.
Kiitos tuosta. Olin lapsena vastaavassa tilanteessa.
- Ette kai yhtä äärimmäisessä? - Kenties jopa vielä pahemmassa.
Olin silloin lapsi.
Jatkakaa. Saatte minuutin aikaa.
Vietin lomaa setäni luona etelässä seitsemänvuotiaana.
Rakastin hänen koiraansa, joka oli aina sidottuna koppiinsa, raukka.
Eräänä päivänä keksin vapauttaa sen. Otin pois kaulapannan, ja se häipyi.
En juossut sen perään vaan sain päähäni kokeilla kaulapantaa.
En näe mitään, kun te kerrotte. Miltä te näytitte?
Tavalliselta lapselta.
Setäni suuttui kamalasti ja pakotti minut koirankoppiin viikoksi.
Kahdessa päivässä olin tyhjentänyt ruokakupin.
Olin niin nälkäinen, että söin multaa. Siitä tiedätte, kuinka nälkäinen olin.
- Tuon te keksitte. - Autio saarikaan ei ole uskottavaa.
Totta, pilailin kustannuksellanne. Hyvitän sen jollakin ruokaisalla.
- Hienoa! - En ole mikään hirviö, Fugain.
- Teillähän oli nälkä. - Avaanko tämän?
Kyllä, se on teille.
- Niin? - Voinko hakea ämpärini?
- Ämpärisi? - Jätän sen tänne vuoroni jälkeen.
Laitan sen kaappiin, jottei kukaan vie sitä. Saanko? Se käy nopeasti.
Et häiritse. Pidämme taukoa.
Daniel, oletko joskus elämässäsi ollut oikein, oikein nälkäinen?
- Nälkäinen? - Niin, oikein nälkäinen.
Olen ollut nälkäinen usein elämässäni.
Mutta oletko koskaan ollut äärimmäisen nälkäinen etkä ole...
En tiedä. Kummallinen kysymys.
Kerromme tässä nälkätarinoita, mutta jos et muista yhtään...
Ei, en minä muista.
Mutta mietin asiaa ensi kerraksi.
Hyvää jatkoa sitten vain.
Hänellä on Alzheimer. Testaan häntä nähdäkseni, kuinka pitkällä se on.
Miksi olette noin kalpea?
Tuli vain yhtäkkiä kuuma, mutta olen ihan kunnossa.
Nyt jatketaan. Kahvi antoi virtaa. Kävimme siis läpi neljä kertaa.
- Taisin saada haavan osterista. - Ei niitä syödä noin.
En ole tottunut koviin äyriäisiin.
Niin. Mihin jäimmekään?
Kun tulin takaisin, ovi oli auki.
Jännittävää, Fugain! Oikea trilleri.
- Antakaa, kun arvaan. Murtoko? - Niin minäkin luulin ensin.
Kun näin, että sänky oli tyhjä, ymmärsin heti.
Vaimoni kävelee unissaan. Hän poistui, kun leikkitupakoin. Sitä sattuu joskus.
Olen huolissani miehestäni, joten siksi.
Älkää tulko tänne enää. Ei ole hyvä, että tapaamme muistossani.
- Kertokaa! Odotan hänen lastaan! - Saatte pian tietää, mitä tapahtuu.
Saatoin hänet kotiin, laitoin varoen sänkyyn ja sammutin valot.
Viisi kertaa. Olemme jo lähellä.
Unissaan kävelevä vaimonne on parasta koko tarinassa.
- Jatkakaa. Kuudes kerta. - Se on tylsä: Siirsin autoa.
Se oli pysäköity väärin, joten menin siirtämään sen.
Se oli tylsää. Se oli numero kuusi, joten loppu häämöttää jo.
Seitsemäs kerta, mielenkiintoisin. Olen pelkkänä korvana, Fugain.
Vaihdoin pyjamaan ja join vähän maitoa.
Sitten harjasin hampaat.
Ja sitten menin nukkumaan.
Eikö hammastahna maistu teistä pahalta, kun on juonut maitoa?
- Ei lainkaan. - Jatkakaa.
Oli kuuma ja epämukavaa, joten makasin vain sängyssä ja kieriskelin.
Anteeksi, mutta äskenhän oli niin kylmä, että suustanne tuli huurua.
- Nytkö olikin lämmin? - Lisäsin lämpöä, joten siksi.
Tyhmiä kysymyksiä ehkä, mutta tarkistan, että tarinanne pitää.
- Pitääkö se? - Pitää.
Silloin kuului huutoa, kuin jonkun kimppuun käytäisiin.
Kuulin sen.
Kuulitteko sen? Ette näe, kun kerron, mutta kuulette?
Olen nyt muistossanne, Fugain. Näen ja kuulen teidät.
- Näettekö, jos teen näin? - Toki. Älkää nyt olko röyhkeä.
- Okei. - Jatkakaa nyt, Fugain.
- Kuulin toisen huudon, kovemman. - Entä sitten?
Halusin nähdä, mitä tapahtui, mutta aseistauduin.
- Silitysraudallako? - En löytänyt muutakaan.
- Puin takin ja lähdin ulos. - Silitysraudan kanssako?
Astutte siis ulos talosta-
ja löydätte herra Chevalet'n ruumiin verilammikosta talon edestä.
- Aivan. - Hyvä on, jatkakaa.
Kuten sanoin aiemmin, etsin ensin hänen taskuistaan henkilökorttia.
- Olkaa hyvä. - Työnsin käteni taskuun.
Löysin lompakon. Avasin sen ja löysin henkilökortin ja muut.
- Sittenkö soititte apua? - Niin.
- Soittakaa. - Oikeastiko?
Oikeasti muistossanne siis. Olkaa hyvä vain.
- Hälyttää. - Paljonko kello oli?
En tied... Haloo? Kiitos, että vastasitte näin nopeasti.
Soitan, koska löysin ruumiin taloni edestä.
Niin, on verta ja kaikkea.
En ole ikinä nähnyt ruumista, mutta asiasta ei ole epäilystä.
Ei, minä olen syytön.
Minulla on kuolleen henkilökortti. Voin antaa hänen nimensä.
Selvä, selvä.
- Joku toinen vastasi. - Ette kertonut osoitetta.
Hän sulki puhelimen, mutta kun se tapahtui, annoin osoitteen.
- Sittenkö menitte taas ylös? - Niin.
"Odotanko ruumiin luona vai palaanko sisään?" Olin väsynyt, joten menin sisään.
Soititte siis apua ja jätitte rikospaikan mennäksenne nukkumaan?
Olin väsynyt, ja hän oli jo kuollut.
Vaimoni voisi taas kävellä unissaan, ja minulla oli kylmä.
- Unohditte silitysraudan. - Se ei ollut kovin fiksua.
Sitä ei yleensä pidä mukanaan, joten ei se ole kovin outoa.
Kuulen kyllä, mitä sanotte, mutta myöntäkää,
että silitysrauta haljenneen kallon vieressä voi olla hiukan hämäävää.
Niinhän se voi.
Palasin sisälle ja kävin makaamaan nukkuvan vaimoni viereen.
Sitten kuulin, kun ambulanssi tuli.
Enempää en muista. Minä varmaankin nukahdin.
Oletteko siinä? Puhunko itsekseni?
Komisario?
Lähdittekö te? Puhunko minä itsekseni?
Komisario?
- Olen tässä. - Anteeksi.
- Olen väsynyt, joten siksi. - Mehän edistymme.
- Voinko nyt lähteä kotiin? - Ette.
- Miksi en? - Koska muutin mieltäni.
- Minkä suhteen? - Tarinanne on hyvin sidottu.
Aivan liian hyvin, poliisin vaistoni sanoo. En ole vakuuttunut.
Liian hyvin sidottu? Pilailetteko te?
Nyt te käytätte väärää ilmausta. Paisti sidotaan.
- Olette pääepäilty. Toistakaa kaikki. - Oletteko tosissanne? Alustako?
- Niin. - Silitysraudan takiako?
Silitysraudan ja muiden pikku yksityiskohtien. Niin?
Champonin! Sinua ei näe täällä usein.
Toin sinulle jotain, joten siksi.
Ruumiinavausraportti.
Kävin kaiken läpi. Se vei kaksi tuntia ja vartin.
Se on hämmentävä. Tulet pitämään siitä.
- Paloitellun muurarin juttuko? - Ei, vaan Chevalet'n kuolema.
Sehän on minun juttuni. Miksi luit minun ruumiinavausraporttini?
Koska pidän sellaisista.
Löysin sen, katsoin uteliaisuudesta enkä voinut lopettaa.
Kuuntele minua. Säästän aikaasi.
Lääkäri on sataprosenttisen varma. Chevalet'ta ei murhattu.
Hän sai äkillisen sisäisen verenvuodon. Hän oksensi maassa olleen veren.
- Kallo halkesi, kun hän kaatui taakse. - Siinä se tuli. Kiitos!
Rauhoittukaa, Fugain. Mikä ihmeen verenvuoto?
Sisäinen verenvuoto. Minäpä kertaan:
Chevalet kävelee kadulla, ja yhtäkkiä hänen vatsansa räjähtää.
Kaikki halkeaa. Haima, suolet, maksa...
Kaikki räjähtää! Paineen ansiosta kaikki nousee ylös.
Chevalet oksentaa kolme litraa verta kerralla. Oikea geysir!
- Kamalaa. - Hän oksentaa kaiken maahan.
Koska hän kävelee, hän liukastuu omaan verilammikkoonsa.
Pam! Hän kaatuu taaksepäin ja halkaisee kallonsa.
- Hän kuolee heti. Piste. - Aivan.
Kamalaa. Sinä pilailet, vai mitä?
- En, kaikki lukee raportissa. - Voinko minä siis mennä?
Mene kotiin nukkumaan. Tarvitset unta.
No?
- Nythän voin lähteä. - Kyllä, mutta...
- Miten voi räjähtää sisäisesti? - Ja entä sidottu paisti?
- Luotin poliisin vaistooni. Anteeksi. - Katsokaa!
- Mikä se on? - Se oli lattialla.
- Mikä se on? - Silmä.
- Silmä? - Niin, se on kai Philippen silmä.
- Minun Philippenikö? - Niin, se on täysin saman värinen.
Olen melkein varma, että se on hänen silmänsä. Sama poissaoleva katse.
- Mitä? - Mitäs nyt sanotte, Fugain?
Hyvä on, voin selittää kaiken.
- Tule! - Olenko minä siis syytön?
Ketä kiinnostaa? Tule!
Olemme menestys!
Aloitetaan kohtaus ja sanotaan repliikkimme.
Sitten huolehdin, että hän syö hotdoginsa oikeasti.
- Inhottavaa. - On hiljaista, kunnes hän on syönyt sen.
Hankalaa.
Syön mieluiten oikeasti, jotta pääsen sisälle rooliini.
Olemme kaikki huomanneet, että näyttelet hyvin vain kun syöt.
Sinun pitäisi syödä hotdogia koko näytelmän ajan.
Mitä itse tekisit? Miten näyttelet syöväsi? Elehditkö?
- Yleisö on niin kaukana, ettei näe. - Eturivistä näkee.
- Ei, yleisö istuu liian kaukana. - Minä keksin tekniikan.
Otan kunnon haukun, sylkäisen ulos huomaamattomasti-
ja heitän lattialle. Silloin yleisö luulee, että syön.
- Se vie yhtä kauan aikaa kuin syöminen. - Ei, ei.
Silloin voi sanoa repliikin tyhjin suin ja säästää aikaa.
Ei hukkaa aikaa pureskeluun ja menetä rytmiä.
- Menetinkö minä rytmin? - Keskittymiseni herpaantui.
Silloin saattaa röyhtäistä.
Jos syö näytellessä, alkaa röyhtäillä.
Eikä yksikään näyttelijä halua röyhtäillä lavalla.
Hitto, Bruno Lazare piti puolesta näytelmää. Hän arvioi sen juuri.
- Onko hän Figarockista? Hyvä! - Hän ei ikinä pidä mistään.
Toivottavasti se oli se puolisko, jossa minä näyttelin.
Mitä hän kirjoittaa?
Vain että puolet näytelmästä on loistava ja puolet nihkeä.
Mikä idiootti! Kaikki on nihkeää ja loistavaa. Sehän siinä onkin hyvä.
Miten hän jakaa sen? Mikä on keskikohta hänen mielestään?
Rauhoittukaa. On hyvä juttu näytelmälle, että Figarock kirjoittaa siitä.
- Ihmiset muistavat "loistavan". - Loistavaa. Otetaan malja sille.
- Kippis! - Kippis Figarockille!
- Kippis Lazarelle! - Kippis.
Haluan vain sanoa, että oli ilo olla mukana tänä iltana.
Vaikka olinkin nälkäinen koko esityksen ajan, mikä ei ollut helppoa.
En tiennyt, että esiinnyin.
Kun mietin sitä nyt,
ymmärrän, että tästä tulee unohtumaton muisto.
Kiitos siis teille, koska... Kiitos.
- Heippa! - Heippa!
Heippa!
Heippa.
Heippa!
- En tiedä, mitä sanoa. - Älä sano mitään.
Niin... Näkemiin.
- Ja kiitos. Tämä oli mahtavaa. - Ei, Fugain, valitettavasti ei.
Älkää minua kiittäkö, kuulustelu jatkuu aamulla. Nukkukaa hyvin sellissä!
- Viekää hänet! - Mistä te oikein puhutte?
Entä näytelmä? Ja kaikki näyttelijät?
Levätkää nyt, Fugain!
Tekstitys: Tanja Piirainen